home

[[image:putasjärvi.JPG width="732" height="107"]]
=Pudasjärvi CASE= toc

Johdantoa
Nykyinen yhteiskunnallinen muutos on saanut aikaan mittavia säästötoimia myös koulutuksen saralla, mikä on käytännössä ilmennyt kyläkoulujen lakkauttamisena. Tilanne on erityisen ongelmallinen haja-asutusalueilla ja pitkien etäisyyksien kunnissa. Pohjois-Suomessa Pudasjärven kaupungissa ollaan saman ongelman edessä ja kunta on säästötoimenpiteenä päättänyt lakkauttaa 5 koulua. Tämä merkitsee kouluverkon harvenemista kolmanneksella nykyiseen verrattuna. Lakkauttamispäätöksellä on tarkoitus tuottaa säästöjä, mutta samalla päätös on tuonut uusia ongelmia ratkaistavaksi. Kunnan on nimittäin edelleen tarjottava riittävät ja lainmukaiset palvelut kuntalaisille, tässä tapauksessa opetusta kunnan alueella asuville lapsille, peruskoululaisille ja lukiolaisille. Miten se voidaan toteuttaa tyydyttävällä tavalla? Sen toteuttamisessa on eriteltävissä ainakin kaksi ratkaisuehdotusta. Ensimmäisessä niistä tarkastellaan ratkaisumalleja siitä, että opetus tarjotaan osittain etäopetuksena tieto- ja viestintätekniikkaa hyödyntäen ja toisessa pohditaan sitä, miten linja-autokyydityksiä voidaan hyödyntää osana opetusta.

Tämä raportti on osa koulutusteknologian aineopintojen viimeistä opintojaksoa (Sosiaaliset innovaatiot ja asiantuntijuuden kehittyminen), jossa tarkastellaan työelämän kontekstia ja erilaisia näkökulmia asiantuntijuuteen. Tässä opintojakson toisessa vaiheessa työskennellään asiantuntijatiiminä ns. [|Pudasjärvi-tapauksen] ratkaisemiseksi. Tavoitteena on perehtyä ongelmanratkaisuun "[|research-based sustained innovations" (Bereiter, 2002; Bereiter & Scardamalia, 2007) ja "islands of expertise"]Crowley & Jacobs, 2002; Palmquist & Crowley, 2007a, b) -käsitteitä hyödyntäen. Lisäksi asiantuntijuuden kehittymistä tarkasteltiin alakohtaisen ja yleisasiantuntijuuden (Weisberg, 2006) käsitteiden kautta.

Research-based sustained innovation (tutkimusperustainen kestävä innovaatio) -käsitteellä viitataan innovaation kestävyyteen: siihen, miten innovaation avulla saadaan aikaan pysyviä muutoksia käytäntöihin. Pudasjärvellä voidaan yhdistää tulevaisuuden koulun sekä haja-asutusalueiden jonkin asteisen monimuoto-opetuksen kehittäminen. Tähän voitaisiin hakea hankerahoitusta, jolla toteutetaan DBR-tyyppistä, jatkuvasti itseään korjaavaa tutkimusta uuden tilanteen hallitsemiseksi. Tähän tapaukseen haetaan tietoa aiemmista ratkaisuista, innovaatiosta, joilla on tieteellistä selitysvoimaa ja sellaisia ratkaisuja, joiden avulla oppijat voivat edetä opinnoissaan samaan tahtiin kuin lähiopetusta saavat. (Bereiter, 2002; Bereiter & Scardamalia, 2007.)

Islands of expertise (asiantuntijuuden saaret) -käsitteellä tarkoitetaan näkökulmaa, jolla tarkastellaan tiimityötä ja oman asiantuntijuuden kehittymistä. Saarimetaforalla viitataan konstruktioihin, tietorakenteisiin, joita ihminen muodostaa lapsesta lähtien. Lähestymistapa korostaa asiantuntijuuden sosiaalista aspektia, eli tiimin jäsenet yhdistävät saarensa eli eritasoisen, eri asioihin kohdistuvan tietämyksensä. (Crowley & Jacobs 2002; Palmquist & Crowley 2003, 2007a, b ja kts. Bell ym., 2009.) Tässä tapauksessa KOUTEK-opintojen asiantuntijatiimi selvittää Weisbergin (2006) asiantuntijuusjatkumon avulla ensimmäiseksi, mitä tiimin jäsenet ja muut tietävät. Tiimi pohtii ja innovoi, miten aluksi voisi asiaa lähestyä. On luontevaa tutkia myös, miten muualla on vastaavia tilanteita ja haasteita on ratkottu, ja poimia erilaisista tutkimuksista omaan ongelmaan sovellettavia ratkaisuja.

Tämä raportti on suunnattu niin Pudasjärven päättäjille, kouluille ja vanhemmillekin ja sillä on siirrettävyysarvoa myös Suomen haja-asutusaluelle. Selvitys sisältää myös erilaisia ratkaisuehdotuksia kuntien haasteiden ratkaisemiseksi.

Palvelutuotanto Suomessa haja-asutusalueilla
Eurooppalaisittain Suomi on hyvin poikkeuksellinen maa: laaja ja harvaanasuttu. Maaseutukuntien osuus Suomen pinta-alasta on noin 90 prosenttia. Tällä alueella asuu neljäkymmentä prosenttia väestöstä ja sijaitsee noin kolmekymmentä prosenttia työpaikoista. (Haverinen, Ilmarinen & Westman 2008.) Tämä on aina tuonut omat erityispiirteensä julkisen sektorin palvelutuotannolle, mutta viime vuosina tilanne on kiristynyt entisestään. Kuntatalouden kiristyminen, väestörakenteen muutokset, työikäisen väestön väheneminen, varsinkin työikäiseen ja koulutettuun väestönosaan kohdistuva poismuutto sekä kuntien sisäinen muuttoliike sivukyliltä kaupunkiin autioittaa kuntamaisemaa. Entistä polttavampi kysymys on, miten turvata peruspalvelut tulevaisuudessa kaikille kuntalaisille asuinpaikasta riippumatta, ei vain kuntakeskuksissa.

Palvelut ovat tärkeä osa maaseudun asukkaiden hyvää elämän laatua. Ne tuovat arkeen sujuvuutta ja turvallisuutta; ne mahdollistavat asumisen maaseudulla omassa kodissa mahdollisimman pitkään. Haja-asutusalueiden palvelujen siirtyminen kuntakeskuksiin pitkien matkojen päähän ja palvelujen järjestäminen aikaisempaa suuremmissa yksiköissä näyttää olevan palvelujen taloudellisen kestävyyden ehto. (Haverinen 2008). Esimerkiksi Pudasjärvellä kuntalaisten etäisyys ”lähipalvelusta” voi olla jopa sata kilometriä. Sanomattakin on selvää, että tämä aiheuttaa suuria haasteita kuntien palvelutuotannolle. Tilanteen nurjana puolena on, että Paras –hankkeen mukaisesti kustannustehokkuutta tavoiteltaessa maaseudun hyvinvointipalvelujen – sosiaali- ja terveyspalvelujen sekä perusopetuksen – määrä, laatu, saatavuus ja saavutettavuus heikentyvät ja näin eri puolilla maata asuvien ihmisten mahdollisuus saada tasa-arvoisesti palveluja voi vaarantua (Haverinen 2008 & Kuntaliiton maaseutustrategia 2009).

Selkeänä uhkana on, ettei perinteisillä tavoilla toimien kyetä turvaamaan maaseudun palveluja, jolloin tarrautuminen vanhoihin toimintamalleihin voi muodostua pahimmaksi uhaksi palvelutuotannolle. Kunta- ja palvelurakenne uudistus haastaa entiset mallimme toimia, nyt on vain kyettävä sovittamaan yhteen erilaisia palvelutarpeita – eri väestöryhmien ja alueiden kannalta – priorisoimaan ja tekemään usein vaikeitakin valintoja. On tultu tilanteeseen, jossa yksittäisten toimijoiden ratkaisut eivät enää riitä, vaan tarvitaan hallinnonrajojen sekä yksityinen-julkinen –rajan yli menevää yhteistyötä ennakkoluulottomasti, uusia toimintamalleja etsien ja uutta teknologiaa hyväksikäyttäen. (Kietäväinen 2008a & b & Haverinen 2008.) Tämä selvitys on yksi askel kohti näitä tavoitteita.

Uusia palvelumuotoja tarvitaan ja niitä on tärkeää innovoida asukkaiden tarpeista käsin ja heidän tarpeisiinsa. Haverinen (2008) kuitenkin muistuttaa, että taloudellisiin ja laadukkaisiin palveluratkaisuihin pääseminen edellyttää paitsi huolella harkittuja valintoja, myös näitä toteuttavien muutosprosessien määrätietoista johtamista, neuvottelutaitoja sekä kykyä löytää paikallisiin olosuhteisiin toimivia ratkaisuja. Toistaiseksi vaihtoehtoisten palvelutuotantoratkaisuiden etsinnässä ollaan vasta alussa ja yhdessä kunnassa tai kaupungissa toimivaa ratkaisua ei voida välttämättä soveltaa toisen kunnan alueella. Erilaisia ratkaisumalleja leijuu jo silti ilmassa, vaikka tilaa on vielä aivan uudenlaisille ja luoville ratkaisuille.

Yksi yritys puuttua yllämainittuihin ongelmiin on Kuntaliiton, valtiovarainministeriön ja sosiaali- ja terveysministeriön sekä kumppanuuskuntien Pudasjärven, Rautavaaran, Sallan, Ilomantsin ja Pellon välinen hanke, jossa selvitetään pitkien etäisyyksien kuntien mahdollisuuksia palvelutuotantonsa turvaamiseen. Hankkeella pyritään turvamaan palvelujen saatavuus ja saavutettavuus pitkällä aikavälillä sekä tukemaan kunta- ja palvelurakenneuudistuksen ja sen puitelain toteuttamista erityisolosuhteiden kunnissa. Hankkeessa mukana olevien kuntien mukaan palveluita voitaisiin turvata muun muassa lisäämällä hallintokuntien välistä yhteistyötä sekä yhdistämällä palveluita. Yhteistyötahoja kunnissa toivotaan myös järjestöistä ja seurakunnista, joiden uskotaan olevan tärkeä lisä palvelujen tarjoamisessa. (Hagerlund 2009.)

Vaihtoehtoisia tapoja turvata maaseudun palveluita on Kuntaliitossa pohdittu jo aikaisemminkin. Kuntaliiton Kietäväinen (2008) listaa esimerkkiratkaisuina muun muassa uudet yhteispalvelutoimistot ja lähilogistiikkayrittäjyyden sekä erilaiset etäratkaisut (esim. monimuoto- ja etäopetuksen, etälääketieteen, etäasioinnin jne.). Uutta lähimmäisyhteistyötä vapaaehtoisuuteen perustuen ehdotetaan järjestöjen ja seurakunnan kanssa, samoin kylätoimikuntien ja erilaisten seurojen mahdollisuuksia palvelujen tuottajina halutaan kehittää. Uusina toimintatapoina mainitaan vielä muun muassa monitoimikaupat, mökkitalkkarit, lomittajat, ruokapalveluyrittäjyys, kuljetuksessa kimppakyydit, kutsujoukkoliikenne ja vastaavat ratkaisut sekä monimuoto-opetus. (Kietäväinen 2008a & b.) Kietäväisen ja Hagerlundin tavoin myös Haverinen (2008) korostaa palvelutuotannon kentälle ilmestyneiden muiden toimijoiden roolia. Tulevaisuudessa voittoa tuottavat ja tuottamattomat toimijat, yksityinen ja kolmas sektori sekä omaiset ja läheiset ovat entistä merkittävämmässä asemassa.

Samankaltaisia ratkaisumalleja hahmotellaan myös Kuntaliiton maaseutustrategiassa 2009. Strategiassa muun muassa asetetaan koulutuksen osalta uusiksi tavoitteiksi turvata toisen asteen opiskelijoille kodin ulkopuolinen asumismahdollisuus, tehostaa perusopetusta ja toisen asteen koulutusta sekä laajentaa opetustarjontaa tietoverkkojen käytön sekä etä- ja monimuoto-opetuksen keinoin erityisesti pitkien etäisyyksien alueella sijaitsevissa kouluissa. Nämä pyritään toteuttamaan yhdessä valtion ja kuntien kanssa. (Kuntaliiton maaseutustrategia 2009.)

Tämä kaikki on kuitenkin vasta sanoja paperilla. Vaikka maaseudun hyvinvointipalveluista on tuotettu tietoa, Haverinen (2008) hieman ironisesti toteaa, että matka tekstistä toimintaan näyttää olevan pitkä; käyttökelpoinenkaan tieto ei valitettavasti siirry käytäntöön ilman tahtoa, hyvää johtamista ja sitkeää työtä!

Pudasjärvi - uhat ja mahdollisuudet
Mahdollisuuksia tuovat pendelöinti, eli työmatkojen mahdollistaminen eri paikkakunnilta Pudasjärvelle. Näin ollen myös helpotettaisiin uusien ihmisten rekrytoimista ja koulutusmahdollisuuksia. Jousto- ja etätyö avaisi uusia mahdollisuuksia saavuttaa työntekijöitä. Työperäinen maahanmuutto voisi olla yksi hyvä ratkaisu työvoimapulaan, jos saataisiin houkuteltua työikäistä, ehkä jo valmiiksi koulutettua tai helposti koulutettavia ihmisiä paikkakunnalle. Pudasjärvellä on merkittäviä teollisia työnantajia ainakin kolme, eli Kontiotuote, Profin ja Lännen Tehtaat, olisi hyvä jos näille yrityksille voitaisiin taata työntekijöiden riittävyys paikkakunnalla. Kuljetusala työllistää myöskin merkittävän määrän ihmisiä, osa on yrittäjiä ja osa työntekijöitä. Yritystoiminnan jatkuminen on erittäin tärkeää kaikin tavoin, työpaikat turvataan myös siten, että työvoimaa on riittävästi tarjolla.

Palveluelinkeinot ovat myöskin merkittävä työllistäjä, näitä ovat mm. matkailu, kauppa ja hallinto. Maa- ja metsätaloudessa työskentelee suuri määrä ihmisiä, tulevaisuudessa koulutuksella on varmaankin merkittävä osuus siinä, että alalle löytyy työntekijöitä. Pudasjärvellä on pk- ja mikroyrityksiä yli 400. Maakuntien keskukset ja ympäristökunnat ovat kasvussa, ehkäpä näitä voisi jotenkin hyödyntää Pudasjärven tulevaisuutta ajatellen myös. Nykyään ihmiset kuitenkin arvostavat turvallisuutta ja luontoa, joten siinä voisi olla yksi vahvuus millä houkutella uusia asukkaita. Jos olisi tarjolla edullisia tontteja ja tarpeelliset palvelut, niin ei olisi mahdoton ajatus saada asukkaita lisää. Jos pendelöintiä kehitetään, niin se varmaan toimisi myös toisinkin päin, eli työvoima voisi kätevästi liikkua Pudasjärveltä muualle. Kun kouluverkko keskittyy tiettyihin paikkoihin, niin voisikohan näille seuduille kehitellä omakotialueita kuten muuallakin päin on tehty.

Haasteellista Pudasjärvelle on se, että väestö ikääntyy nopeasti. Mikäli vauhti jatkuu nykyisellään, niin kymmenen vuoden kuluttua on jäljellä vain tuhatviisisataa työikäistä ihmistä, ja senkin edellytyksenä on, ettei kukaan kuole tai muuta pois. Syrjäseudut kuihtuvat pois ja työikäiset koulutetut henkilöt saattavat muuttaa pois suuremmille paikkakunnille. Paluumuuttajat ovat pääasiassa ikääntyneitä, joten he eivät ratkaise työvoimapulaa, mutta heistä tulee lisää kustannuksia kun he tarvitsevat mm. terveyspalveluita. Verotulot laskevat kun ei ole tarpeeksi veronmaksajia, kuitenkin samanaikaisesti sosiaali- ja terveysmenot kasvavat. Jos yrityksille ei löydy jatkajia tai työvoimaa, ne voidaan siirtää muualle tai lopettaa kokonaan. Näin menetetään taas työpaikkoja sekä verotuloja. Oma ongelmansa on tietenkin tämä kouluverkon supistaminen. Miten houkutella uusia asukkaita, jos lasten koulujen säilymiselle ei ole takuita? Eikä muitakaan palveluita ole tarjota kuin ns. keskustassa asuville ihmisille. Jos palveluita ei kyetä tarjoamaan syrjäkylille, niin silloin on melkoisen varmaa niiden autioituminen ja väen väheneminen.

**Opetuksen järjestämisen reunaehdot perusopetuslaista**
Perusopetuslaki 21.8.1998/628 säätää Suomessa maamme perusopetuksesta sekä oppivelvollisuudesta. Laki asettaa kunnille tietyt velvoitteet, joiden mukaisesti koulutuspalvelut on tarjottava kuntalaisille. Perusopetuslaki ei kuitenkaan määrittele tarkasti opetuksen järjestämisen perusteita, vaan antaa kunnille mahdollisuuden järjestää laissa tarkoitetut palvelut itse tai yhdessä muiden kuntien kanssa taikka hankkia ne 7 tai 8 §:ssä tarkoitetulta perusopetuksen järjestäjältä. Kunta voi hankkia esiopetuspalvelut myös muulta julkiselta tai yksityiseltä palvelujen tuottajalta. Kunta kutienkin vastaa siitä, että sen hankkimat palvelut järjestetään perusopetuslain mukaisesti. Kunnat voivat siis järjestää laissa kuvatut palvelut parhaaksi katsomallaan tavalla myös perinteisestä ja totutusta mallista poiketen.

Kuntien nykyisessä muutosalttiissa tilanteessa palvelujentarjontaa eri sektoreilla joudutaan pohtimaan uudelleen. Kiristyvän taloudellisen tilanteen sekä väestömuutosten edessä kunnilla ei ole riittävästi resursseja palvelutarjontaan entisin mallein. Samanlaisessa tilanteessa on myös Pudasjärven kaupunki, jonka säästötoimenpiteet ovat johtaneet muun muassa kouluverkoston uudelleenarviointiin. Kaupunki on joutunut tekemään päätöksen viiden kyläkoulun lakkauttamisesta säästösyistä. Koska kaupungin velvoitteena on jatkossakin järjestää perusopetus lain edellyttämällä tavalla, on pohdittava, millaisia laista lähteviä säännöksiä on huomioitava uusia koulutusratkaisuita etsittäessä.

Perusopetuslain 6 §:ssä todetaan oppilaan koulupaikan määräytymisestä: "//Opetus tulee kunnassa järjestää siten, että oppilaiden matkat ovat asutuksen, koulujen ja muiden opetuksen järjestämispaikkojen sijainti sekä liikenneyhteydet huomioon ottaen mahdollisimman turvallisia ja lyhyitä. Esiopetusta järjestettäessä tulee lisäksi ottaa huomioon, että opetukseen osallistuvilla lapsilla on mahdollisuus käyttää päivähoitopalveluita//."

Koulumatkasta siis suositetaan mahdollisimman lyhyttä ja turvallista. Koulumatkan päivittäisestä kestoajasta todetaan 32 §:ssä: //"1 momentin mukaisesti järjestettävä oppilaan päivittäinen koulumatka odotuksineen saa kestää enintään kaksi ja puoli tuntia. Jos oppilas lukuvuoden alkaessa on täyttänyt 13 vuotta tai jos oppilas saa 17 §:n 2 momentissa tarkoitettua erityisopetusta, saa koulumatka kestää enintään 3 tuntia//."

Tulevassa ratkaisussa onkin siis puntaroitava sekä koulumatkan pituutta että sen hyödyntämistä mahdolliseen opetukseen. Pisimpien koulumatkojen kohdalla jopa nykyisen päätöksen laillisuus voidaan kyseenalaistaa. Koulupaikan määrätymisestä todetaan lisäksi seuraavaa:

//"Kunta osoittaa oppivelvolliselle ja muulle tässä laissa tarkoitettua opetusta saavalle 1 momentin mukaisen lähikoulun tai muun soveltuvan paikan, jossa tämän lain 4 §:n 1 ja 2 momentin mukaisesti annetaan opetusta sellaisella oppilaan omalla kielellä, jolla kunta on velvollinen opetusta järjestämään//."

Näin olleen oppilaan lähikoulu on siis kunnan osoitettavissa. Perusopetuslain puitteissa pitkiin koulumatkoihin on kuitenkin löydettävissä useita ratkaisuvaihtoehtoja, esimerkiksi majoituksen järjestäminen ja kuntien välinen yhteistyö ovat molemmat edustettuina perusopetuslaissa.

Toisaalta laki antaa mahdollisuuden perusopetuksen järjestämiseen myös yksityisesti. Perusopetuslain 7 § toteaa, että: //"Valtioneuvosto voi myöntää yksityiselle rekisteröidylle yhteisölle tai säätiölle luvan perusopetuksen järjestämiseen//".

Koulutuksen lainsäädäntö käytännössä -teoksessa (Lahtinen, Lankinen & Sulonen, 2006) tarkentaa asiaa seuraavasti: "//Perusopetuslain 7 §:n mukaan valtioneuvosto voi myöntää rekisteröidylle yhteisölle tai säätiölle luvan perusopetuksen, esiopetuksen, lisäopetuksen ja maahanmuuttajille tarkoitetun perusopetukseen valmistavan opetuksen järjestämiseen. Säännös ei edellytä, että yhteisö tai säätiö, jolle lupa myönnetään, on suomalainen. Pykälässä rekisteröidyllä yhteisöllä tarkoitetaan rekisteröityä yhdistystä, osakeyhtiötä, osuuskuntaa ja uskonnollisten yhdyskuntien rekisteriin merkittyä uskonnollista yhdyskuntaa. Esiopetusuudistuksen yhteydessä perusopetuslain 7 §:ään lisätyn säännöksen mukaan yksityinen esiopetuksen järjestämisluvan saanut opetuksen järjestäjä voi ostaa esiopetuspalvelut julkiselta tai yksityiseltä palveluiden tuottajalta.//"

Luvan hankkiminen ei silti ole ongelmatonta, esimerkiksi länsi-Hollolassa yksityiskoulun perustamishankkeesta luovuttiin, koska poliittinen linjaus yksityiskoulujen perusopetuksen järjestämisluvista on hyvin tiukka. Tästäkin huolimatta laki tarjoaa mahdollisuuden perusopetuksen järjestämiseen myös yksityisesti. (Lisätietoa mm. http://www.phnet.fi/kylat/kylakoulusta_yksityiskoulu_selvitys.pdf )

Haasteet
Pudasjärvi-tapauksen haasteet ovat monisyisiä ja jokainen ratkaisu vaikuttaa toisiin ratkaisuihin. Huomattava on se, että myös vaihtoehtoiset tavat opetuksen järjestämiseksi tuovat kustannuksia. Olemme tiimissämme päätyneet //moninaisten oppimisympäristöjen// malliin, jossa osa viikon tai jakson opetuksesta tapahtuu koulussa ja linja-automatkoilla ja osa kotikoulun erilaisina toteuttamistapoina. Ongelmanratkaisu kohdistuu seuraaviin haasteisiin:

1) Miten opetus voidaan järjestää kotipaikkakunnalla ns. kotikouluna? Tavoitteena on vähentää oppilaiden kuljetustarvetta siten että hyödynnetään tvt:aa sekä kylien yhteisöllisyyttä ja inhimillisiä resursseja.

2) Miten koulumatkoja voidaan hyödyntää opetuksessa ja oppimisessa? Tavoitteena on hyödyntää tvt:aa sekä yhteisöllisiä toimintapoja.

Seuraavaksi selvitämme, miten Pudasjärvellä ja muilla haja-asutusalueilla on toimittu näiden haasteiden ratkaisemiseksi.Esittelemme myös Pudasjärvellä käynnissä olevaa Työvarma-hanketta.

Pudasjärven toimet
2000-luvun alkuvuosina Pudasjärvellä kehitettiin merkittävästi tvt:n hyödyntämistä opetuskäytössä. Suunnitelmia, strategioita ja toimenpiteitä löytyy vuosien [|2001 ja 2002 raportista] sekä [|Virtuaalikoulu-portaalista]. Yhteistyötä on tehty Kainuun Kymppi -hankkeen kanssa opettajien koulutusten järjestämisessä ja hyvien käytänteiden levittämisessä. Pudasjärvellä on tehty selvityksiä ja toteutettu hankkeita palvelujen turvaamiseksi, joskaan niistä tiedottaminen ei ole kovinkaan näkyvää. Ilmeisesti kouluverkon harventamiseen ei ole vielä olemassa suunnitelmia konkreettisista toimenpiteistä. Esimerkiksi koululautakunnan pöytäkirjoista ei löydy merkintöjä tilanteen ratkaisemiseksi. (Pudasjärven koululautakunnan pöytäkirjat vuodesta 2007 alkaen: []) Näiden tvt-hankkeiden jälkeen Pudasjärvellä ei ole uusia aktiviteetteja aloitettu.

Pudasjärvellä on kuitenkin aloitettu ESR ja TE-keskuksen vetämä projekti Työvarma. Työvarma-hankkeella vastataan yritysten nousevaan työvoimatarpeeseen ja reagoidaan maaseutumaisten alueiden muuttuvaan toimintaympäristöön. Hankkeen tavoitteena on löytää uusia välineitä maaseutumaisten alueiden työvoimansaatavuuden varmistamiseksi. Hankkeessa opetellaan erilaisten etätyömenetelmien käyttöä, osallistutaan rekrytointimessuille sekä kokeillaan käytännössä työmatkan ja työajan yhdistämistä Pudasjärven ja Oulun välisessä työmatkaliikenteessä. 3-vuotisen kehittämishankkeen johtoajatuksena on:

//”Miten varmistetaan pudasjärveläisten yritysten ja kaupungin työvoiman saatavuus?”//

Hankkeen tarkoituksena on löytää uusia menetelmiä maaseutumaisten alueiden työvoimansaatavuuden tukemiseen. Hankkeen aikana työvoimatarpeesta muodostuu tarkka kuva ja etenkin osaavan henkilöstön saatavuuteen voidaan vaikuttaa tässä hankkeessa testatuilla uusilla menetelmillä. Hankkeen aikana tehtävän tiedottamisen ansiosta paikallinen tietoisuus kasvaa mm. tulevan työvoimapulan ja työperäisen maahanmuuton osalta, työmatkaliikkumisen sekä joustotyön menetelmien osalta. Alueen toimijoilla on siten hyvät edellytykset reagoida toimintaympäristössä tapahtuviin muutoksiin. Hankkeen myötä Pudasjärven alueelle löydetään uusia työnteon malleja.

**Muiden haja-asutusalueiden toimet**

Kuntaliiton ajankohtaisen tiedotteen (4.5.2009) mukaan "Pitkien etäisyyksien kunnat tarvitsevat uusia ratkaisuja peruspalvelujensa varmistamiseksi. Sosiaali- ja terveyspalveluiden sekä koulujen henkilöstön pätevyys- ja kelpoisuusvaatimukset täytyy pohtia uudelleen." Pitkien etäisyyksien kuntien kuntalähtöiset palveluratkaisumallit 2015 – 2025 – hankkeessa on selvitetty kuinka kuntalainen saa palvelut kätevimmin omien liikkumissuuntiensa mukaisesti. Hankkeessa ovat olleet mukana STM, VM ja Kuntaliitto. Hankkeen raportissa pohdittiin mm. koulupalvelujen osalta ala- ja yläluokkien opettajien mahdollisuuksia opettaa sekä ala- että yläluokilla. Koulupalvelujen osalta pidettiin tärkeänä myös mahdollisuutta poistaa etäopetuksen rajoitteet. Kunnan ja seurakunnan välisen yhteistyön kehittämisessä on pitkien matkojen kunnissa suuri mahdollisuus. Välttämättömien peruspalvelujen rahoituksen varmistaminen edellyttää valtionosuusjärjestelmän toimivuuden arviointia pitkien etäisyyksien kunnissa. Olemme asiantuntijatiimissämme pohtineet vastaavia seikkoja. Uutena ideana nousi kunnan ja seurakunnan välisen yhteistyön mahdollisuus. Samoin mahdollinen valtionosuusjärjestelmän uudistaminen voisi tuoda apua siten, että Pudasjärvi saisi jonkin erityisen aseman/tittelin pitkien etäisyyksien kuntana. Lisätietoa: []

Esimerkkimme kertoo Sallasta, joka on hieman yli 4000 asukkaan kunta itä-Lapissa. Sallan kirkonkylältä noin 40 km:n päässä, lähellä Savukosken kunnanrajaa sijaitsee Saijan kylä, jossa asui vuonna 2001 noin 150 asukasta (Saijan kylän kotisivut). Kylän alakoulu oli toiminnassa aina vuoteen 2000 asti, mutta Sallan kunta päätti lakkauttaa koulun kustannussyistä. Pohdittavaksi jäi, minne saijalaiset oppilaat vietäisiin kouluun vastaisuudessa. Sallaan mentäessä koulumatkaa olisi tullut päivässä yli 80 kilometriä mutkin. Parempi ratkaisu löydettiin kuitenkin yhteistyöstä naapurikunta Savukosken kanssa. Kuoskun kylässä oli koulu ja saijalaisille oppilaille päätettiin järjestää mahdollisuus käydä koulua siellä. Koulumatkaa kertyi yhä noin 30 km, mutta päätöksen myötä koulumatka oli vähemmän kuin mitä Sallaan olisi joutunut kulkemaan. Erikoista tässä ratkaisussa on se, että Sallassakin olisi ollut tarjolla Kelloselän koulu suunnilleen myös 30 km päässä, mutta saijalaiset halusivat mieluummin Kuoskuun.

Yhteistyöstä kuntien kesken on siis perusopetuslaissa seuraavaa (2. luku, 4§): // "Edellä 1 momentissa tarkoitettua kuntien välistä yhteistyötä varten voidaan perustaa kuntayhtymä. Kuntayhtymästä on voimassa, mitä opetuksen järjestäjästä säädetään." //

Myös Pudasjärven tapauksessa yhteistyötä naapurikuntien kanssa voisi miettiä.  Ongelma taitaa kuitenkin muodostua siitä, että lakkautettavat koulut sijaitsevat aika kaukana naapurikuntien rajoista, jolloin koulumatka olisi kuitenkin lyhempi Pudasjärvessä säilyviin kouluihin.

Toisena esimerkkinä muiden haja-asutusalueiden toimesta on LEVIKE eli Lapin korkeakoulujen etä- ja virtuaaliopetuksen kehittämishanke, jota on myös sovellettu perusopetukseen. Hanke on Rovaniemen ja Kemi-Tornio ammattikorkeakoulujen, Lapin yliopiston sekä Suomen Virtuaaliammattikorkeakoulun yhteinen ESR-hanke, jonka keskeisimpänä tavoitteena on parantaa lappilaisten oppijoiden mahdollisuuksia hyödyntää korkeakouluverkoston tarjontaa. Tavoitteena on, että etäopiskelijoille järjestetään alueelliset tukipalvelut ja he voivat opiskella alueellisiin tutkintoihin kuuluvia sisältöjä Lapin seutukunnissa. Tärkeä tavoite on myös, että korkeakoulujen henkilöstön etäopetuksen osaaminen lisääntyy. Hankkeen hyödynnetään monipuolisesti tieto- ja viestintätekniikan mahdollisuuksia ja koulutusta välitetään videoneuvotteluina ja mediatallenteina. Opiskelussa tukena käytetään verkko-oppimisympäristöä, joka toimii sekä materiaalipankkina, tiedotuskanavana että keskustelu- ja työympäristönä kaikille hankkeen koulutuksiin osallistuville. (LEVIKE.)

Hanke tarjoaa esimerkin siitä, miten koulutuspalveluita voidaan kehittää erityisesti harvaanasutuilla seuduilla ja näin luoda myös etä- ja virtuaalioppimisen kulttuuria maakuntaan. Hanke käynnistyi syksyllä 2004 ja jatkuu syksyyn 2007. Hankkeen tuotokset ovat hyödynnettävissä muissa kouluissa sekä muilla harvaanasutuilla alueilla. (emt.)

Yhdeksi vaihtoehdoksi turvata kylien palveluita on koettu koulujen kehittäminen monipalvelukeskukseksi niin, että kuluja voitaisiin jakaa useammalle eri taholle. Koulut toimivat nykyisin usein harrastus- ja kokoontumistiloina, mutta niille voitaisiin kehittää myös muita palveluja kuten ateriapalveluja ikääntyneille, päivä- ja iltapäivähoitoa lapsille, kylätalkkaripalveluita jne. Näitä esimerkkejä löytyy Suomesta jonkin verran.

Päijät-Hämeen kylät ry ja Lahden aluekeskusohjelma toteuttivat KYLLIKKI – Kyläkouluista monipalvelukeskuksia -hankeen vuonna 2006, jonka tavoitteena on auttaa kyliä kehittämään lähipalvelujaan, vahvistamaan kyläkoulujen toimintaa ja luomaan kylille monipalvelukeskuksia. Viiden pilottikylän kanssa pyritään rakentamaan pelisääntöjä koulun käytön monipuolistamiseksi yhdessä kunnan, paikallisten yrittäjien ja kyläyhdistysten kanssa. (Lahikainen, 2007.) Samoin Suomen lähikoulut ry oli 2005 mukana Koulu palvelukeskuksena, KOPA–hankkeessa. Tässä selvityksessä ilmeni, että peruspalveluista erityisesti lasten päivähoidolle sekä vanhusten ateria- ja hoitopalveluille olisi kunnissa tarvetta. Näiden palveluiden järjestämiseen kouluilla todettiin olevan hyvät tilat ja niiden katsottiin myös tukevan koulun muuta toimintaa. Ongelmaksi hankkeessa koettiin asioiden käytännönjärjestelyt. (Korpinen & Mielonen, 2005.)

KOPA-hankkeen selvityksessä tutiin esille niin ikään lisää Suomesta löytyviä toimivia esimerkkejä koulujen yhteydessä toimivista monipalvelukeskuksista. Ylöjärvellä sijaitseva Mutalan koulu tarjoaa tilat opetukselle, päivähoidolle, neuvolalle, seurakunnalle ja kyläläisten kokoontumiselle. Tampereella taas päiväkodin yhteyteen rakennettiin tilat alkuopetukselle, neuvolalle, kouluterveydenhoidolle ja asukkaiden käyttöön. Koulun yhteydessä toimivasta päivähoidosta on onnistuneita kokemuksia mm. Kiteen Ruppovaaran koululla ja Vihdin Vanjärven koululla. Kahvilatoimintaa koulun yhteydessä taas harjoitetaan Kuusamossa, Rukajärven kyläkoululla, jossa toimii talvisin latukahvila koulun, paikallisen urheiluseuran ja maamiesseuran ylläpitämänä. On myös huomattava, että monipalvelukeskuksten etuja on hyödynnetty niin pienemmissä kuin suuremmissakin kunnissa. Elinvoimaisesta, lakkautetusta koulusta hyvänä esimerkkinä toimii Putkilahden Koulupuisto, joka palvelee kylän asukkaita monin eri tavoin.(Korpinen & Mielonen, 2005.)

Toisaalta osa kylistä ja vanhemmista on ollut huolissaan opetuksen laadun kärsimisestä koulupuolen säästöjen myötä siinä määrin, että myös yksityiskoulujen vaihtoehtoa on selvitetty. Esimerkiksi Päijät-Hämeessä selvitettiin vuonna 2006 edellytyksiä yksityisen kyläkoulun perustamiselle (Kerppinen 2006). Tämä on hyvin äärimmäinen vaihtoehto, mutta kertoo hyvin vanhempien huolesta lastensa koulutuksesta.

Tutkimustietoa haja-asutusalueilta
Maailmanlaajuisesti tarkastellen on haja-asutusalueiden ongelmia myös muun muassa Australiassa, Aasiassa ja Afrikassa. Näitä ongelmia ja ratkaisuja niihin on käsitelty kansainvälisissä tieteellisissä julkaisuissa. Seuraavaksi nostamme esiin muutamia tutkimustuloksia, joista voi olla hyötyä myös Pudasjärven tapauksessa.

Etäopetuksesta on saatu myönteisiä kokemuksia, erityisesti avustajan roolista. Avustajien läsnäolo samassa huoneessa, jossa opiskelijat suorittavat etäkurssiaan vaikuttaa positiivisesti opiskelijoiden suoritumiseen kurssilla ja kurssien päättämiseen. Avustajien ei tarvitse olla opettajia tai edes aihealueen osaajia. Heidän roolinsa on enemmänkin auttaa opiskelijoita oman toimintansa ohjaamisessa ja motivaation ylläpitämisessä. Avustaja voi toimia ikään kuin etäopetuksen silminä ja korvina, joka välittää kohdatut ongelmat eteenpäin kurssin järjestäjälle. (Hannum, Irvin, Lei, Farmer, 2008) Pudasjärven tapaukseen tutkimustulos antaa viitteitä koko kylästä lapsen kasvattajana. Äiti, isä, ikääntyneet, työttömät tai muut kyläläiset voisivat toimia henkisenä tukena lasten etäopiskelulle. Tämä taas tukee ajatusta kotikoulun puolesta.

Toisaalta kotikoulu ja etäopetus eivät ole helppoja ratkaisuja nekään. Menchaca ja Bekele (2008, 231) ovat artikkelissaan eritelleet etäopetuksen onnistumisen kannalta tärkeitä kriteerejä. Etäopetuksen onnistumiseksi tarvitaan erilaisia apuvälineitä, joilla opiskelusta saadaan joustavaa. Näiden apuvälineiden tulisi myös ottaa huomioon erilaiset oppimistyylit. Lisäksi oppijan reflektio ja oppivan yhteisön rakentaminen ovat tärkeitä tekijöitä etäopetuksen menestymiselle. (Emt., 231.) Näin ollen olisi hyvä muistaa, että etäopetukseen siirtyminen vaatii sekin työtä ja resursseja optimaalisen oppimisympäristön kehittämiseksi, ja sitä kautta koulun päätehtävän, oppimisen, onnistumiseksi.

Bullen ja Jamtsho (2007, 149) erittelevät erittelevät Bhutanissa kohdattuja ongelmia etäopetuksen käytössä. Esimerkiksi erilaiset tekniset ongelmat sekä tekniikan ja tuen saatavussongelmat ovat tavallisia (Emt., 159). Näitä ongelmia ei pidä vähätellä Pudasjärvenkään tapauksessa, vaikka todennäköisesti mahdollisuudet ovat kuitenkin ongelmia suuremmat.

Suomesta löytyvä hyvä esimerkki etäopetuksen järjestämisestä ulkosuomalaisille lapsille ja nuorille on [|kotiperuskoulu]. Sen parista voitaisiin myös etsiä ratkaisuja ja toimintamalleja paikallisen etäopetuksen järjestämiseen, toimiihan opiskelu sen piirissä vielä etäämmältä kuin kotimaassa järjestetty vastaava.

Tutkimustietoa koulubussissa opiskelusta on vähemmän kuin etäopiskelusta yleensä. Erilaiset etäopetuksen toteuttamiseen kehitetetyt sovellukset voisivat kuitenkin osoittautua toimiviksi myös koulubussikäytössä. Näistä sovelluksita mainittakoot interaktiiviset radio-ohjelmat, joita on jo pitkään toteutettu Afrikassa. Radio-ohjelmien avulla voidaan tavoittaa suuriakin oppilasmääriä ja kehittää niin oppilaiden kuin opettajienkin osaamista. Lisäksi pitkällä ajanjaksolla ne ovat melko kustannustehokkaita. (Potter & Naidoo 2008, 117-118.)

Ratkaisuehdotuksia
Ensimmäisenä selvitetään, onko joissain tapauksissa mahdollista toteuttaa opetusyhteistyötä naapurikuntien kanssa ja välillä. Ilmeisesti lakkautettavat koulut ovat kuitenkin kaukana kuntarajoista, joten jäljelle jäävät Pudasjärven koulut ovat näin ollen kuitenkin lähempänä. Tavoitteena on pyrkiä kuitenkin minimoimaan kuljetustarve, sekä aktivoida kylien omaa toimintaa.

Lisäksi järjestetään keskustelutilaisuuksia sellaisilla kylillä, joihin koulujen lakkauttaminen vaikuttaa. Sen lisäksi, että niissä esitellään kylien asukkaille jo ongelman selvittämiseksi muodostettuja ratkaisuehdotuksia, niissä asukkaat voivat itse ehdottaa erilaisia ratkaisuvaihtoehtoja.

Tämä case-tutkimus keskittyy kahden ratkaisun kehittämiseen: 1) Miten opetus voidaan järjestää kotikylässä ns. kotikouluna? 2) Miten koulumatkoja voidaan hyödyntää opetuksessa ja oppimisessa?

Kummassakin ratkaisumallissa on selvää, että oppijat tarvitsevat aikuista ohjaajaa opiskelunsa tueksi kotona ja koulumatkan aikana. Tähän on järkevää täsmäkouluttaa ohjaajia työttömistä nuorista tai eläkeläisistä. Avustajien palkkaamisessa on otettava selvitettävä myös esimerkiksi palkkatuen mahdollisuutta (6 kk), tai voidaanko paikkakunnan (ammattiopisto: luonnonvara, sähkö, matkailu) tai Oulun seudun työssäoppijoita tai harjoittelijoita käyttää jossain määrin hyödyksi.

Haaste 1. Miten opetus voidaan järjestää kotikylällä ns. kotikouluna
Opetusta toteutetaan monimuoto-opiskeluna siten, että 1-2 pv/vk voitaisiin pitää ns. etäpäivinä. Koska oppijoita ei voi jättää kuitenkaan oman onnensa nojaan etäpäivinä, voisivat vanhemmat tai vanhemmat sisarukset tai joku kylällä asuvista työttömistä tai eläkeläisistä toimia ohjaajina opintopiireissä. Myös kiertävä opettaja voisi käydä päivän aikana parissakin opintopiirissä, aamupäivällä ensimmäisessä, iltapäivällä toisessa. Osa opetuksesta, varsinkin isommille oppijoille, voidaan antaa virtuaaliopetuksena, osa ikäryhmäkohtaisina etätehtävinä ja erilaisina projektiopintoina, esimerkiksi elokuva- yms. projekteissa. Voidaan hyödyntää erilaisia valtakunnallisia kasvattavia sivustoja, kuten Luontoliitto, Motiva, Maan ystävät ja muut kansalaistaitoja, kestävää kehitystä ja ajattelua edistäviä sivustoja. Myös NY:n Vuosi yrittäjänä –ohjelman puitteissa vanhemmat oppijat voivat suorittaa osan opintoja ja kehittää yrittäjyysvalmiuksiaan ja -asenteitaan.

Kylien vanhoilla kouluilla, muissa käytettävissä olevissa tiloissa (srk, yritykset jne) tai kiertävästi oppijoiden kotona järjestetään opinto-piirejä, joihin vanhemmat kuljettavat lapset kimppakyydein vuoropäivinä tai opintopiirin ohjaaja/avustaja kiertää hakemassa lähikylien lapset. Kyläyhteisöjä on tarvittaessa aktivoitava: koko kylä kasvattaa! Kyläkouluihin voidaan etsiä muita kumppaneita kuten päivähoito, yhdistykset, kerhot ja seurakunta (Peltonen 2008).

Opintopiireissä voidaan hyödyntää tieto- ja viestintätekniikkaa joko henkilökohtaisten kannettavien, internetyhteydellä varustettujen tietokoneiden tai mobiililaitteiden välityksellä. Niiden toiminta myös syrjäkylillä on varmistettava. Voidaan käyttää hyväksi Pudasjärven Virtuaalikoulu-portaalia tai verkottua ja verkostoitua Opit-portaalin välityksellä (Pudasjärvellä jo käytössä?) ja tehdä/palauttaa sen välityksellä tehtäviä, tai työskennellä Google Docsin ja muiden yhteisöllisten ohjelmistojen kautta muiden kanssa. Lisäksi voidaan käyttää video-opetusta, myös skype-yhteyttä voidaan hyödyntää.

Jokaiselle oppijalle tulee laatia henkilökohtainen oppimissuunnitelma. Sen tekemiseen voisi osallistua myös oppijan vanhemmat. Erityisoppilaat huomioidaan opintopiirin ohjaajan lisätuella ja harjaannuttavilla tehtävillä.

Haaste 2. Miten koulumatkoja voidaan hyödyntää opetuksessa ja oppimisessa?
Vaikka tavoitteena on minimoida pienten koululaisten kuljetustarve, on oppijat kuitenkin ilmeisesti kuljetettava 3-4 päivänä viikossa kouluun. Kuljetusmatkat ja -reitit tulee optimoida, ja käyttää matka-ajat hyödyksi. On selvitettävä, voidaanko koulumatkat ainakin osittain hyväksilukea kouluaikoihin. Bussityöskentelyn tulee liittyä luontevasti koulupäivään esimerkiksi lisä- ja tukiopetuksen muodossa, mutta oppijoiden kognitiivista ylikuormitusta on vältettävä.

Bussissa on oltava läsnä aikuinen, täsmäkoulutettu ohjaaja. Koulubussien tulisi täyttää opiskeluun tarkoitetun tilan vaatimukset: ryhmäopiskelua varten busseissa tulisi olla myös pöytä/ penkkiryhmiä. Lisäksi bussi on varustettu tietoverkoin ja riittävin sähköpistorasioin sekä kuulokkein. Valaistuksen tulee olla riittävä työskentelyyn myös pimeään aikaan. Bussissa tulee olla mahdollisuus myös rauhalliseen itsenäiseen työskentelyyn. Tarjolla on oppimismateriaalia sekä vapaamuotoiseen oleskeluun tarkoitettuja pelejä.

Bussissa opiskellessaan oppijat voivat siis käyttää henkilökohtaisia kannettavia tietokoneita tai mobiilipäätteitä, joiden välityksellä saadaan ja palautetaan oppimistehtäviä esimerkiksi virtuaalikoulusta tai Opit-portaalista. Myös sosiaalisen median sovelluksia voidaan käyttää interaktiiviseen työskentelyyn. Tällaiseen työskentelyyn voisivat parhaiten sopia esimerkiksi kieltenopiskelu kuuntelu- ja tekstinymmärtämistehtävien muodossa, biologia, historia sekä maantiede. Myös bussin monitoria voidaan käyttää koululta ohjattujen tuokioiden, koulutv:n tai opetukseen tarkoitettujen dvd-filmien katseluun. Esitettävistä filmeistä voisi olla erilaisia pohdinta- ja analyysitehtäviä. Bussin radiota tai audiojärjestelmää yleensä voidaan kuulokkeiden ansiosta käyttää kohdennetusti. Kaikki voisivat kuunnella aamunavauksen bussissa, ja radiota voidaan hyödyntää käyttämällä lauluja, tarinoita ja kuunnelmia opetuksen välineenä. Vaihtoehtoisesti on tarjolla audiokirjoja tai audioguide-tyyppisiä kuuntelutehtäviä.

(Alkuperäiset ideointipaperit ratkaisuehdotuksista tästä: )



Yhteenveto
Tämän raportin teko oli koulutusteknologian työryhmälle lähtökohtaisesti haasteellinen: peruspalveluista säästäminen ja palveluverkon karsiminen nostattaa aina voimakkaita reaktioita, mutta erityisen myrskyisiä tunteita tilanne nostaa, kun säästöjen kohteena on opetuksesta säästäminen ja koulujen lakkauttaminen. Kukaan ei toivo kyläkoulujen lakkauttamista ja huoli laadukkaan perusopetuksen toteutumisesta Pudasjärvellä jatkossakin oli suuri. Tilanne koettiin hankalaksi, mutta toisaalta työryhmän tarkoituksena ei ollut löytää lisärahoitusta koulujen toiminnan jatkamiseen, vaan pyrkiä löytämään parhaat vaihtoehtoiset ratkaisut laadukkaan opetuksen toteuttamiselle muuttuneissa olosuhteissa.

Työskentely Pudasjärvi tapauksen parissa tapahtui asiantuntijatiimeissä ja ongelmanratkaisuun perehdytiin "[|research-based sustained innovations" sekä "islands of expertise"] –käsitteiden kautta, joita on käsitelty tarkemmin selvityksen johdanto osuudessa. Liikkeelle tutkimusongelman kanssa lähdettiin vallitsevan tilanteen kartoittamisella, jossa työryhmää avusti Pudasjärven kaupungin ESR-rahoitteisen Työvarmahankkeen projektipäällikkö Marianne Mäntylehto. Hän kävi läpi Pudasjärven kaupungin sekä koulutoimen nykytilannetta huhtikuussa järjestetyssä KOUTEK-opintojen lähitapaamisessa. Tätä kautta saatiin käsitys tutkimusongelmasta ja sitä lähdettiin työstämään eteenpäin.

Varsinainen kirjallinen selvitystyö aloitettiin kartoitettiin palveluntuotantoa Suomen haja-asutusalueilla yleisesti tarkastelemalla opetuksen järjestämisen reunaehtoja sekä muiden haja-astutusalueiden toimia palveluntuotannon järjestämisessä niin kotimaassa kuin ulkomailla. Esiselvitystyön jälkeen varsinaisiksi tutkimuskysymyksiksi vahvistettiin toisessa lähitapaamisessa kaksi casen erityispiirteistä esille noussutta erilaista toimintalinjaa. Työryhmässä ratkaisuja lähdettiin hakemaan ensinäkin opetuksen järjestämiseen ns. kotikoulu -periaatteella, jolloin voitaisiin vähentää oppilaiden kuljetustarvetta hyödyntäen tieto- ja viestintätekniikkaa sekä kylien yhteisöllisyyttä ja paikallisia resursseja. Toiseksi työryhmä lähti pohtimaan myös, miten pitkiä koulumatkoja voidaan hyödyntää opetuksessa ja oppimisessa niin ikään tieto- ja viestintätekniikkaa sekä yhteisöllisiä toimintatapoja hyödyntäen.

Pudasjärven //**ensimmäiseen**// **//haasteeseen//** työryhmä ideoi monimuoto-opetukseen perustuvaa rarkaisumallia, ns. kotikoulumallia. Ideana on jatkuvan koulukuljetuksen sijaan järjestää opetusta ainakin osin etäpäivinä, esimerkikisi 1-2 päivänä viikossa.

Ongelmallisimmaksi tässä ratkaisuvaihtoehdossa koettiin oppimisen ohjaaminen ja valvominen. Kun oppilaat eivät ole fyysisesti läsnä koulussa, he tarvitsevat silti sekä aikuisten apua ja ohjausta että valvontaa. Tilannetta helpottaa se, että tämän avustajan ei tarvitse olla koulutukseltaan opettaja, vaan muutoin tehtävään soveltuva henkilö. Työryhmä koki tärkeäksi myös, että tässä kohtaa kyläläiset yhdistäisivät voimansa ja etsisivät vaihtoehtoisia oragnisointitapoja ja keinoja ylläpitää kylien elinvoimaisuutta etäopeutksen järjestämisessä (kts. esimerkit luvusta ”Muiden haja-asutusalueiden toimet”).

Tämänkin vaihtoehdon toteuttaminen vaatii käytännön järjestelyiden lisäksi tieto- ja viestintätekniikan hyödyntämistä. Etäpäiviä voidaan luonnollisesti tukea myös virtuaaliopetuksella, jossa voidaan hyödyntää myös valtakunnallista opetustarjontaa, mikäli oman kunnan resurssit eivät riitä opintojen organisointiin. Laitteiden ja tietoliikenneyhteyksien on luonnollisesti oltava myös kunnossa. Oppilailla olisi hyvä olla esimerkiksi henkilökohtaiset kannettavat tai mobiililaitteet. Myös Pudasjärven koulujen virtuaalisia vaihtoehtoja pitäisi hyödyntää tai varmistaa työskentelymahdollisuudet esimerkiksi sosiaalisen median yhteisöllisten ohjelmistojen kautta.

Kotikouluvaihtoehto vaatii niin opettajilta kuin vanhemmilta paljon. Koska oppilaat eivät ole fyysisesti ”oikeassa” koulussa, heidän oppimistaan on seurattava erityisen tarkasti ja henkilökohtaisten opintosuunnitelmien laatiminen korostuu.

Pudasjärven t//**oiseen**// **//haasteeseen//**, eli pitkien koulumatkojen hyödyntäminen opetuksessa ja oppimisessa, ideoitiin monenlaisia tieto- ja viestintätekniikkaa hyödyntäviä ratkaisuja. Vaikka bussissa istumista pyrittäisiin minimoimaan, oppilaita joudutaan kuljettamaan joka tapauksessa pitkiäkin matkoja ainakin joinakin päivinä viikosta.

Käytännön järjestelyiden optimoimisen ohella on tuolloin tärkeää hyödyntää pitkät koulumatkat osana opiskelua, lisä- tai tukiopetuksena. Tämä aiheuttaa edelleen erityistarpeita niin koulubussille oppimisympäristönä (opiskelutilat, verkkoyhteydet, laitteet jne.) kuin oppimisen ohjaajalle bussissa, mihin tulee kiinnittää erityishuomiota. Myös koulujen ”virtuaalipalvelut” on rakennettava tätä toimintaa tukeviksi. Myös sosiaalisen median suomia mahdollisuuksia kannaattaa hyödyntää.

Pääpiirtettäin voi todeta, että kunhan oppimisen edellytykset koulubusseissa ovat kunnossa, rakennettua oppimisympäristöä voidaan hyödyntää monipuolisesti lähes mielikuvitus rajana (kts. esimerkit kappaleesta ”Ratkaisuehdotuksia”). Alkuvaiheessa kannustaisimme kuitenkin huolelliseen suunnitteluun ja maltilliseen aloitukseen, jotta kaikki bussissa opiskelun erityispiirteet ja haasteet tulisivat käytännössä esille.

Jos pohditaan vielä, millaisia kehittämishaasteita ideoiduista ratkaisuista nousee esille, huomaamme, etteivät nekään toki ole ongelmattomia. Ongelmakohdissa sinällään ei ole mitään pelättävää, tärkeintä on niiden tunnistaminen ja sitä kautta ennakointi. Siksi seuraavassa on pohdittu erilaisia esille nousseita huomionarvoisia seikkoja, jotka opetuksen järjestäsmisessä aikaisemmin kuvatuin keinoin tulisi huomioida.

Työryhmämme pääsääntöisesti kyseenalaistaa oppilaiden kuljettamisen pitkien etäisyyksien vuoksi, suosittaahan lakikin mahdollisimman lyhyttä ja turvallista koulumatkaa. Vaikka koulumatka mahtuisikin vielä lain sallimiin rajoihin, yli kahden tunnin bussissa istumista toimettomana ei pidetä järkevänä tai toimivana ratkaisuna. Koulukyyditykset ovat jo nyt näyttäneet lietsovan häiriökäyttäytymistä, mikä on omiaan vaarantamaan myös liikenneturvallisuutta. Pitkät kuljetukset sinänsä ovat myös huomattava turvallisuusriski. Yksikin koulubussiturma voisi tulla kaikkia säästötavoitteita kalliimmaksi. Niin ikään turvallisuudesta ja työskentelyrauhan ylläpitäminen bussissa ei voi olla yksin bussikuskin vastuulla. Toisaalta bussiopiskelu nostaa esille myös uusia ongelmia. Kaikki koulujen oppilaat eivät suinkaan taita koulumatkojaa bussissa, joten jos osa oppilaista saa opetusta myös koulumatkoilla ja hyötyy tieto- ja viestintätekniikan käytöstä, joutuvat ”tavallista” koulua käyvät oppilaat eriarvoiseen asemaan. Huomionarvoista on myös, jaksavatko pienetkin oppilaat keskittyä oppimaan vielä varsinaisen koulupäivän jälkeen. Bussissa keskittyminen ja fyysiset pahoinvointioireet saattavat myös vaivata osaa oppilaista.

Kotikoulumallin toteuttaminen ei ole sekään yksinkertainen. Vaikka se olisi kylissä ehkä hyvinkin toivottu ja elinvoimaisuutta tukeva ratkaisu, sen käytännön organisoinnissa on runsaasti haasteita. Sopivien avustajien ja ohjaajien löytäminen voi olla haaste, tai pikemminkin sopiminen siitä, millaisia vaatimuksia näille henkilöille asetetaan. Koska opiskelu myös perustuisi tieto- ja viestintätekniikan hyväksikäyttöön, se asettaa myös osalle avustajille vaatimuksia tietoteknisissä taidoissa. Vaikka kylistä saattaakin löytyä paljon halukkaita avustajia, pitää myös pohtia, missä menee raja kunnan velvollisuuden opetuksen järjestämiseen ja kyläläisiltä vaaditun vapaaehtoisuuden välillä. Toisaalta taas vapaaehtoisuus on aivan kirjaimellisesti vapaaehtoistyötä, sen varaan ei voi laskea jatkuvuutta. Olisi hyvä jos tehtävään saataisiin aivan sitoutuneet palkan edestä työtä tekevät sekä oikeanlaisen koulutustaustan omaavat henkilöt.

Ongelma ei ole helposti ratkaistu, mutta koska päätös koulujen lopettamisesta on totta, niin asian kanssa on kuitenkin pystyttävä elämään ja taattava paras vaihtoehto nykyisissä olosuhteissa lapsille. Ei ole kenenkään etu, jos lasten koulunkäynti kärsii turhauttavien ja väsyttävien koulumatkojen vuoksi. 

Pohdintaa
Työryhmän tavoitteena ei ole varsinaisesti ottaa kantaa Pudasjärven kaupungin ratkaisujen puolesta tai vastaan, vaan pyrkiä selvittämään, mitä tämä kouluverkkouudistus käytännössä tarkoittaa ja miten sen aiheuttamia ongelmia voidaan ratkaista. Tärkeää on, että uudessa tilanteessa kyetään turvaamaan oppilaiden tasa-arvo ja asianmukainen mahdollisuus oppimiseen. Toisaalta toivomme, että selvitys kannustaisi kuntia etsimään vaihtoehtoisia ratkaisumalleja perusopetuksen järjestämiseen säästöpaineiden alla kuin koulujen lakkauttaminen. Työryhmä haluaa lisäksi muistuttaa, että se ei voi ratkaista ongelmia kaupungin puolesta, vaan sen tavoite on ollut ideoida hyvinkin lennokkaita ratkaisumalleja laadukkaan opetuksen varmistamiseksi. Tämä selvitys on vain yksi askel kohti oikean, paikallisiin olosuhteisiin soveltuvan ratkaisumallin löytämistä. Lopullisten ratkaisujen löytäminen, kokeilu ja toteutus riippuvat kunnan eri toimijoista päättäjistä vanhempiin ja aina valtiovallan taholle saakka.

Työryhmä haluaa kuitenkin ilmaista huolensa nykyisestä kehityksestä peruspalvelujen järjestämisen ja säästöjen suhteen. Voidaankin kysyä missä menee laadukkaan opetuksen raja? Kunnilla on lakisääteinen velvollisuus huolehtia opetuksesta, mutta millaisilla puitteilla ja reunaehdoilla? Vanhempien ja opettajien huoli on helppoa ymmärtää, eikä ole ihme, että myös yksityisen perusopetuksen järjestämismahdollisuuksia on selvitetty.

Suomalaisen yhteiskunnan hyvinvointi on toistaiseksi perustunut korkeatasoiselle koulutukselle, joka antaa koko väestölle tasavertaiset mahdollisuudet kehittää kykyjään, tietojaan ja taitojaan. Se merkitsee henkisen pääoman jatkuvaa dynaamista kartuttamista. Suurin huomio on kohdistettava perusopetuksen alkuvaiheeseen, jolloin tulee tarjota jokaiselle lapselle hyvä oppimis- ja kasvuympäristö. Tällainen ympäristö voidaan Korpisen (2005) mukaan järjestää kyläkoulumiljöössä, jossa lapsen yksilöllisyys - erilaiset kyvyt, oppimisen edellytykset, vahvuudet ja vaikeudet - voidaan parhaiten ottaa huomioon ja tukea oppilaiden kehitystään. (Korpinen 2005.) Koulutuksen laiminlyöminen on säästämistoimenpiteenä siten hyvin lyhytnäköistä ajattelua, joka todennäköisesti kostautuu kunnille jatkossa. Euromäärien ohella huomioon olisi ennen muuta otettava inhimilliset arvot sekä kestävän kehityksen sosiaalinen ja henkinen dimensio. Oppilaiden kasvun tukeminen pitäisi asettaa säästämisen edelle.

Osa vanhemmista, opettajista sekä päättäjistä saattaa vierastaa tieto- ja viestintätekniikan voimakasta mukana oloa osana tuotettuja ratkaisuja. Perinteinen käsityksemme koulusta ja koulutuksen järjestämisestä ei aina kata pitkälle integroituja teknologisia ratkaisuja ja useimmiten lasten sekä nuorten liiallisestakin sähköisen median kulutuksesta ollaan huolissaan. Tutkimus on kuitenkin osoittanut, että teknologia voi tukea ihmisen kognitiivista toimintaa, tiedon yhteisöllistä rakentelua sekä vuorovaikutusta. Uusia tapoja hyödyntää uutta tieto- ja viestintäteknologiaa etsitään ja uusia positiivisia tutkimustuloksia sen hyödyntämisestä oppimisen ja koulutuksen tukena saadaan jatkuvasti. Yksi hyvä esimerkki jatkuvasta kehitys- ja tutkimustyöstä näiden päämäärien tukemiseksi on Oulun yliopiston oppimisen ja koulutusteknologian tutkimusyksikkö, joka nauttii alallaan maailmanlaajuista arvostusta.

Huoli lasten liiallisesta altistumisesta teknologialle on myös osin liioiteltua. Teoksessa Lapsuus mediamaailmassa - Näkökulmia lasten tietoyhteiskuntaan, Tommi Inkinen toteaa, että vaikka esimerkiksi pelaamisen tai netin käytön nähdään passivoivan lapsia tai haittaavan heidän kehitystään, tiietotekniset laitteet eivät kuitenkaan yksinomaan lisää lasten pahoinvointia. Laitteiden käytön oppimiseen liittyy sosiaalista toimintaa, kuten esimerkiksi Nurmelan ja Ylitalon (2003) tutkimus osoitti. Puolet tutkimuksessa mukana olleista lapsista oli oppinut tietokoneen käytön vuorovaikutuksessa kaverien tai perheen kanssa. Siten tekniikan oppiminen yhdessä luo sosiaalisia vuorovaikutussuhteita lasten kesken. Tietotekniset laitteet ovat parhaimmillaan hyvänä tukena oppimisessa ja vuorovaikutustaitojen kartuttamisessa. (Inkinen 2005, 10.)

Toisaalta myös oppimis- ja koulutusteknologian kokonaisvaltainen näkökulma on oppimisen teoriassa, oppivassa ihmisessä, ei teknologiassa. Teknologia itsessään ei ole arvokasta, vaan sen oppimiselle tuottama mahdollinen lisäarvo. Tuota lisäarvoa ei tuoteta itsestään, vaan se vaatii huomattavasti aikaa ja suunnittelua, oppimisen mekanismien tuntemista teknologian hyödyntämisen ohella. Siksi ei pidä ajatella, että tvt:n käytöllä pyritään yksin helppoihin ja edullisiin ratkaisuihin, vaan sen hyväksikäyttö vaatii merkittävää panostusta. Nyt ideoidut ratkaisumallit vaativat paitsi tieto- ja viestintätekniikan hyödyntämistä, myös rohkeutta, yhteistyötä ja tahtoa niin opettajilta, päättäjiltä kuin kyläläisiltä. Kun valmiita ja toimivia ratkaisumalleja ei ole, ratkaisevan askeleen ottaminen voi tuntua vaikealta.

Pudasjärven kaupungin tavoitteena on alueen elinvoimaisuuden lisääminen. Kaupungin tavoitteen, kestävän kehityksen ja tulevaisuuden kannalta ratkaisuja kannattaisi ehkä etsiä sellaisita vaihtoehdoista, joilla tuetaan kylien elinvoimaisuutta, ei vain tukahduteta sitä. Pienten koulujen ja muiden peruspalvelujen olemassaolo on osassa kunnista tärkeä osa kunnan kehittämisstrategiaa. Aktiivisilla kylillä palveluista pidetään kiinni ja niitä pyritään kehittämään edelleen kylästrategioiden avulla. Oma-aloitteinen aktiivisuus on kylien elinvoimaisuuden takeeksi, kuihtuuhan usein hiljalleen koko kylä koulun, kaupan tai postin katoamisen myötä. 

Kyläkoulu tai entinen kyläkoulu voi muodostua kylän monitoimikeskukseksi. Esimerkiksi Korpinen ja Mielonen (2005) muistuttavat, että kyläkoulut kykenevät piirissään tarjoamaan väestölle muitakin kunnallisia palveluja kuin lapsille tarkoitettuja opetuspalveluja. Eräiden koulujen yhteydessä on järjestetty esim. vanhusten ateriapalveluja, vapaa-ajan palveluja sekä harrastusmahdollisuuksia eri-ikäisille kyläläisille. Kehittämismahdollisuuksia olisi paljonkin siihen suuntaan, että koulusta muodostuisi palvelu- tai hyvinvointikeskus, jossa voisi toimia myös yksityinen palvelujen tuottaja, joka tarpeen mukaan voisi tarjota esim. päivähoitopalvelua työssä käyville perheille. (Korpinen & Mielonen 2005). Tarvetta laaja-alaisemmalle ja vastavuoroiselle ajattelulle kylien, koulujen ja päättäjien välillä olisi runsaasti.

Omat ongelmansa yhteistyölle luo kuntien päätöksenteko. Resursseista kilpailevat keskenään eri hallinnonalat ja lautakunnissa päätöksistä vastaavat maallikot, joilla ei usein ole aikaa tai riittävää pätevyyttä vaadittujen ratkaisujen tekemiseen jatkuvien säästöpaineiden alla. Ongelmia voi tuottaa myös eri väestörymille suunnattujen palvelujen eriyttäminen niiden suunnittelussa ja tuotannossa, kun ei kyetä kokonaisvaltaisesti hahmottamaan vaikkapa senioripalveluiden haasteita. Hyviä ratkaisuja näiden karikkojen välttämiseksi voi seurata kunta- ja palvelurakenne uudistuksen toimintamalleista. Yksi helpotus tähän voisi olla palvelujen tuottaminen elämänkaaritavan mukaisesti.  Suomen kunnat ja kaupungit elävät muuttuvassa tilanteessa, jossa valmiita ratkaisumalleja palvelujen turvaamiseen jatkossakin ei juuri ole. Se ei silti ole tekosyy palveluiden alasajoon ja loputtomaan odotteluun muualta tuleville toimiville esimerkeille. Lähipalvelujen, kuten koulujen lakkauttaminen on aina ikävä ja paljon negatiivista julkisuutta saava asia, kuten myös Pudasjärvellä. Yksi keino palauttaa tasapaino ja saavuttaa valtakunnallisesti positiivista julkisuutta olisi rohkeiden ja uraauurtavien ratkaisujen etsiminen koulutuksen turvaamiseksi sekä myös Pudasjärven elinvoimaisuuden takaamiseksi myös jatkossa.

media type="custom" key="3844663"


 * LÄHTEET**

Bereiter, C. (2002). Design research for sustained innovation. []

Bereiter, C. & Scardamalia, M. (2007). Toward research-based innovation. In models of learning and innovation: draft report. OECD. []Bullen M., & Jamtsho S. 2007. Distance Education in Bhutan: Improving access and quality through ICT use. Distance Education 2007, Vol. 28, No.2, 149-161.

Crowley, K. & Jacobs, M. (2002). Islands of expertise and the development of family scientific literacy. In G. Leinhardt, K. Crowley, & K. Knutson (Eds.) //Learning conversations in museums//. Mahwah, NJ: Lawrence Erlbaum Associates. __[]__

Hagerlund, T (2009). Hanke edistää palvelujen saatavuutta pitkien etäisyyksien kunnissa. Helsinki: Suomen Kuntaliitto. Saatavissa: [] [Viitattu 21.4.2009]

Hannum, W.H., Irvin, M.J., Lei, P. & Farmer, T.W. 2008. Effectiveness of using learning-centered principles on student retention in distance education courses in rural schools. Distance Education 2008, Vol. 29, No.3, 211-229.

Haverinen,R., Ilmarinen, K. & Westman, R. (2008) Arjen palveluja yhteistyössä ja yhdistellen. Teoksessa Hyvinvoinnin arki maaseudulla. Tekeviä käsiä ja tietoteknologiaa. Toim. Riitta Haverinen ja Katja Ilmarinen. Helsinki: Maaseutupolitiikan yhteistyöryhmä, Maaseutupolitiikan yhteistyöryhmän julkaisuja 3 | 2008. Saatavissa: [] [Viitattu 21.4.2009]

Kerppilä, S. (2006). Kyläkoulusta yksityiskoulu? Mitä perusopetuksen järjestämisluvan hakeminen edellyttää. Saatavissa: [] [Viitattu 15.5.2009]

Kietäväinen, T. (2008a). Miten maaseudun palvelut turvataan? Helsinki: Kuntaliitto. Saatavissa: [] [Viitattu 21.4.2009]

Kietäväinen, T. (2008b). Palvelujen uudet mallit maaseudulla. Uusi julkisen sektorin asiakaspalvelumalli ja sen mahdollisuudet maaseudulla. Helsinki: Kuntaliitto. Saatavissa: [][Viitattu 21.4.2009]

Korpinen, E. & Mielonen, A. 2005. Koulu palvelukeskuksena – KOPA -esiselvityshankkeen tulokset. Suomen lähikouluyhdistys ja Keski-Suomen Yhteisöjen Tuki

Kuntaliiton maaseutustrategia 2009. Helsinki: Suomen Kuntaliitto. Saatavissa: [] [Viitattu 21.4.2009] Kuntaliitto. 2009. Pitkät etäisyydet haastavat kunnat uusiin ratkaisuihin. Kuntaliiton mediatiedote 4.5.2009. Saatavissa: [] [Viitattu 10.5.2009]

Lahikainen, A. (2007). Hyvinvointia ja lähipalveluja maaseudulle. Kyllikki loppuraportti. Kyllikki –Kyläkouluista monipalvelukeskuksia –hanke. Saatavissa: [] [Viitattu 15.5.2009]

Lahtinen, M., Lankinen, T. & Sulonen, A. (2006). Koulutuksen lainsäädäntö käytännössä. Helsinki: Tietosanoma.

LEVIKE: Lapin korkeakoulujen etä- ja virtuaaliopetuksen kehittämishanke. Saatavissa: []

Menchaca, M. & Bekele, T.A. Learner and instructor identified success factors in distance education. Distance Education 2008, Vol. 29, No.3, 231–252.

Palmquist, S. D. & Crowley, K. (2007). Studying dinosaur learning on an island of expertise. In R. Goldman, R. Pea, B. Barron, & S. Derry (Eds.), //Video Research in the Learning Sciences// (pp. 271-286). Mahwah, NJ: Erlbaum. __[]__

Palmquist, S. & Crowley, K. (2007a). From teachers to testers: How parents talk to novice and expert children in a natural history museum. //Science Education////,// 91(5), 783-804.

Peltonen, T. 2008. Maaseudun koulut ja eri-ikäisten opetus. Teoksessa //Hyvinvoinnin arki maaseudulla. Tekeviä käsiä ja tietoteknologiaa.// Toim. Riitta Haverinen ja Katja Ilmarinen. Helsinki: Maaseutupolitiikan yhteistyöryhmä, Maaseutupolitiikan yhteistyöryhmän julkaisuja 3 | 2008. Saatavissa: [] [Viitattu 27.4.2009]

Perusopetuslaki. http//://www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/1998/19980628?search%5Btype%5D=pika&search%5Bpika%5D=perusopetuslaki [Viitattu 22.4.2009]

Potter, C. & Naidoo, G. Evaluating large-scale interactive radio programmes. Distance Education 2009, Vol. 30, No.1, 117-141.

Saijan kylän kotisivut. Saatavissa: [] [Viitattu 19.5.2009]

Suomen lähikoulut -yhdistys. Saatavissa: http://www.suomenlahikoulut.info/index.html [Viitattu 15.5.2009]

Työvarma-hanke. Saatavissa [] [Viitattu 19.5.2009]

Ulkomaalaisten lasten kotiperuskoulu. Helsinki: Kansanvalistusseura. Saatavissa: [] [Viitattu 15.5.2009]